זו הברכה שניתנת לפינחס בתמורה לכך שכיפר על בני ישראל והציל אותם מכליה. מהו ברית ומהו שלום?
כל אחד מאיתנו נשלח ל"עולם" – להעלם הגדול הזה. העולם החומרי לא רק מקשה עלינו להגשים את ייעודנו, הוא גם מסתיר אותו. גם מי שכבר קיבל עליו לעשות את הטוב, לא תמיד יידע מה הדרך הנכונה לו. קשה שבעתיים היא העובדה שלכל אחד יש שליחות שונה, כל אדם נשלח לגלות את "עולמו", כל ישראל יש להם חלק בעולם הבא, תפקידו של כל אחד הוא להסיר את המסווה המעלים ממנו את החלק המיוחד שלו ב"עולם הבא", בהוויה הרוחנית.
חז"ל מספרים לנו ש"יש קונה עולמו בשעה אחת", לעיתים, בזכות התגברות לא אנושית, בזכות מסירות נפש, יכול האדם לקנות את עולמו, לגלות את התפקיד המיוחד לו בעולם. השלום האמיתי הוא המצב בו אדם שלם לגמרי עם ייעודו ויודע בברור את מקומו ודרכו.
הקב"ה נותן כאן לפינחס את ה"שלום" הזה, את השלמות הזו, את ההבנה הברורה בה מתגלה לו שליחותו בעולם.
שבת גם נקראת שלום, שבת הוא היום בו נשמתו היתרה של האדם מחברת אותו לשורשו, בו רואה האדם כאילו כל מלאכתו עשויה, בו "אל ייצא איש ממקומו", שבת כזו היא מעין העולם הבא.
וכאן מגיע הכוח המשלים, ה"ברית". שלום הוא מציאת המקום, ברית היא השמירה על הגבולות. לא רק שאני יודע מהו התפקיד שלי, אני גם יודע מה לא קשור אלי.
ובזה ממשיכה פרשתנו, לָאֵלֶּה תֵּחָלֵק הָאָרֶץ, חלוקת הארץ היא המסמלת את יכולתו של כל אחד לחיות בשלום עם המקום הייחודי והשונה שיש לו, ולשמוח גם עם מה שיש לאחר, לזכור שהחלק שלי והחלק שלך הם שונים ולא מתנגשים. אם שנאת חינם היא שהחריבה את בית המקדש, הרי שהקיום של בית המקדש בארץ ישראל צמח מתוך השלום ששרר בעם, על ידי השלמות שכל אחד יכול למצוא במקום שלו.
(מבוסס על תורתו של השפת אמת)
מפי הרב אשלג
שאין מידת הטוב ניכרת בה כלל מקודם ביאתה של הבריה לנקודה הסופית שבה, לגמר צורתה ובישולה
(מאמר לסיום הזוהר)
הפצת דת האהבה הוא ע"י תורה ותפילה המתאימה להגביר בהאדם מידת השפעה לזולתו
(מאמר הדור האחרון)
הבסיס לכל ביאורי הוא הרצון לקבל המוטבע בכל נברא
(מאמר הדור האחרון)
וצריך שתדע אשר הסיבה שנעשתה למקור לכל המכאובים והיסורים שאנו סובלים היא שאין אנו מבינים אותו [הקב"ה] כראוי
(הקדמה לספר הזוהר)
כיוון שמחשבת הבריאה היתה בכדי להנות לנבראיו, הרי הכרח הוא שברא בנשמות מידת רצון גדולה עד מאד לקבל את אשר חשב ליתן להן
(מאמר לסיום הזוהר )
הרי אנו מחוייבים לקבוע מדרשות ולחבר ספרים כדי למהר תפוצת החכמה במרחבי האומה